![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4487518.jpg)
Забрав/нената кулинария на България, част II: домът
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4232476.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4228314.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4228317.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y320_4296507.jpg)
*Рубен Лазарев е един от идейните генератори на книжарницата Elephant Bookstore. Хобитата и интересите му са в сферата на винтиджа, рекламното и плакатното изкуство, визуалното културно наследство и кулинарията
Това е част II от разходката из хартиените спомени на едно неосъществено минало преди, по време на и след войната. Вижте част I, посветена на месото, и част III, посветена на вегетарианското движение в царска България.
Съхранението на дивеча и месото като цяло престава да бъде свързвано с досадното слизане в тъмната изба/мазе още през 30-те, когато малко след като бъдат изобретени в модерния си нов вариант, американските електрически хладилници завладяват по-заможните къщи и апартаменти на жителите на българския град. Хладилниците завладяват и някои от най-големите месарници и престижни ресторанти, разбира се. Два от най-големите конкурента на хладилна техника - General Motors и създателят на съвременната хладилна камера General Electric, се сблъскват и на българския пазар.
Електрическите уреди, идващи не само от САЩ, но и от Великобритания и Германия, неимоверно променят не само готвенето, но и нуждата от по-специфични умения на прислугата.
Променя се разбирането на кухнята и това повлиява дори върху архитектурата.
Новите големи хладилници и печки, допълнени от задължителната електрическа фурна, изискват както повече внимание, така и повече пространство, което автоматично води до уголемяването на кухненското помещение в градското строителство. Дори се обособява специално място за новото електрифицирано огнище. Огънят на пещта и камината (нерядко свързани през стената в старите големи къщи, строени по германски тертип) се заменя с футуристичните бели емайлирани уреди, предлагащи по-различно преживяване в горещата кухня. За сравнително кратък период по-заможните кухни из българските градове се напълват с електрически чайници, кафе машини, апарати за препичане на хляб и електрически плочи за вафли (изчезнали впоследствие чак до повторната им поява през късния соц).
"Въ кухнята елѣктричеството намѣри най-голѣмото приложение. Всичко онова което се считаше въ миналото за трудно, за непостижимо, днесъ е реалность."* Специално издание на "Електро-дом", 30-те години. |
Продуктите, които имат най-честа нужда да бъдат замразявани и охлаждани освен месото, са рибата и, разбира се, морските деликатеси. Това, което често се оказва, че не знаем за кухнята преди 1944, е, че рибната култура през онези години е била по-развита, отколкото е било прието да се споменава. Пазарът на София е предлагал достатъчно прясна риба, докарвана всекидневно до столицата. Ако пък наличието на червения хайвер в рецепти като "Яхния от червенъ хайверъ", "Котлети от хайвер", или "Котлети от миди" няма да ви учуди, то предлагането на стриди и рецепти с тях със сигурност би трябвало да ви изненада.
Другата изненада би трябвало да се окаже наличието на "Американски месарници" и рибни магазини, развиващи бизнеса си с помощта на американските хладилници "Келвинаторъ". Te се произвеждали предимно за търговски и индустриални нужди и съответно коренно са се различавали от домакинските си събратя на другите големи производители. С"Келвинаторъ" по лизингова система работят повечето известни месари в София и Варна, включително магазинът на Първан Дамянов - най-популярният в столичните хали през 30-те.
Най-добре зареденият месарски магазин обаче е бил част от голяма семейна верига,
намирал се е на кръстовището на "Раковски" и пл. "Славейков" и е бил собственост на добре известните братя Петелови. Мястото отдавна е сменило предназначението си, но съвсем наблизо днес се намират двете най-стари действащи месарници в страната - тази на "Графа" и "Шишман" и почти непроменената малка махленска месарница на Анджело на "Шишман" 16 София отдавна не е това, което е била.
"Дава съвѣти въ всяко време по готвѣне съ елѣктрически апарати". Владо Ивановъ, рѫководитель на курсовѣтѣ по готварство при Търговска индустриална камара. Печатна реклама, началото на 30-те |
Масовото въвеждане на електрическата печка води до интересен, макар и временен феномен - приготвяне на храна "чиста от дима". Електрическите печки предлагат един по-висок статут за новия собственик. Храната вече може да не мирише на овъглено дърво и сажди, както и самите приготвящи я. Електрифицираната кухня създава нов имидж и на прислугата. Младите, слаби девойки от бедните семейства вече могат да изглеждат по-спретнати и този органично появил се факт се превръща в изискване. В края на 40-те години кухненските служители и домашната градска прислуга вече прилича много повече на своите господари.
Дори младата домакиня вече не страни от мръсната работа -
контактът с електрическата техника е развлечение,
рекламирано свободно като удоволствие, а притежаването ѝ - символ на престиж. Електро-кухнята (популярен израз през 30-те и 40-те) създава невероятната възможност за приготвянето на айс кафе (със сладолед и замразени плодове) или на стремглаво набиращия популярност "Коктаилъ Мартинъ" ("Коктаилътъ е американско питие") с истински лед и "джинъ - американската ракия".
Компаниите, произвеждащи електрически уреди, печелят огромна популярност в годините преди войната и само отчуждението на България от останалата част на света след 1939 година приземява този процес по средата на неговия полет. В края на 30-те години Националното електрическото дружество става проводник на идеите на "чистия и икономичен" начин на живот. Електроенергията се рекламира като икономична доста успешно - в почти всички рецепти, посветени конкретно на готвенето с електрическа печка (силно наподобяваща бъдещите рецептурници за готвене с микровълнова, нашумели в края на 90-те години у нас), присъства информация за очакваната консумация на електроенергия в киловат на час и в лева. Излизат специални рецептурници, посветени единствено на "електро-кухнята".
И отново, дори в съревнованието за повече място в хладилника, месото е на преден план веднага след сладкишите. Ако трябва обаче да посочим най-любимото месо за българина преди социализма, ще бъдем изненадани (а може би не). Свинското безспорно остава номер едно в желанията на българина без оглед на идеологията, войните и финансовото състояние. Агнето си е агне, кокошката и патицата са лесно примирими варианти, но свинското месо царува безконкурентно през десетилетията. Почитателите на свинското имат само един враг и той е вегетарианецът.
Повече за вегетарианското движение в първата половина на XX в. (и за факта, че то е всичко друго, но не и "модерна западна приумица") очаквайте в трета част.
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4487518.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4306371.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4306382.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4236046.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4052618.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_3209266.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_3177778.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4672571.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4670809.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4668860.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4665111.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4671075.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/zx320y180_4664189.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/z320_4616750.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/z320_4613283.jpg)
![](https://www.bacchus.bg/shimg/z320_4612341.jpg)